2010.11.26.
Lars von Trier: A Főfőnök
(Radnóti Színház)
Lars
von Trier Koppenhágában született 1956-ban, diplomáját a
Danish Film Schollban 1953-ban kapta meg. Fiatal korától kezdve
a filmezés tölti ki teljesen az életét. A Birodalom című,
eredetileg tévésorozatként leadott filmjével robbant be nem
csak a dánok köztudatába, hanem a nagyvilágéba is, ez az
alkotása meghozta számára az ismertséget. A fesztiválok közül
leginkább Cannes-ban kedvelik őt és munkáit, 1996-ban a Hullámtörés
című filmjéért Arany Pálma-díjat kapott, de más-más években
hol zsűri-díjjal, hol nagydíjjal tüntették ki. Thomas
Vinterberggel együtt 1995 tavaszán alapította a Dogma95
csoportot, ami a filmművészet forradalmasítását tűzte ki céljául:
10 parancsolatban foglalták össze a filmkészítés alapvető
szabályait, ilyeneket például, hogy valódi helyszíneken vegyék
fel a jeleneteket, a rendezők ne tolják magukat előre, inkább
maradjanak a háttérben, még a nevüket se tüntessék fel, fényeffekteket,
trükköket ne alkalmazzanak, mellőzzék a sekélyes és alantas
ösztönökre ható cselekményt. Idáig 19 filmet forgatott,
aminek ő a rendezője és a forgatókönyvírója is. A 2006-ban
a Koppenhágai Nemzetközi Filmfesztiválon bemutatott Főfőnök
eredeti dán címe: Direktoren for det hele, és az az érdekessége,
hogy vígjáték, ugyan Lars von Trier összes filmjét áthatja a
rá jellemző pikírt humor, de ezeknek sötétebb a mondanivalójuk.
A másik különlegessége, hogy Automavision rendszerben, operatőr
közreműködése nélkül készült, a kamera fix helyen állt,
és számítógép vezérelte a mozgását. Ezzel a legminimálisabbra
csökkentette az emberi-rendezői beavatkozást. A Radnóti Színház
idei első bemutatója A Főfőnök színpadi változata, aminek
október 17-én volt a premierje.
Kovács
Krisztina dramaturg és fordító, valamint Anger Zsolt rendező a
dráma formanyelvére áttett komédiaként állítja színpadra
Lars von Trier filmjét. Anger Zsolt már járatos az adaptálásban,
ugyanis az Esőember (Rain Man) nyári, Belvárosi Színház-i és
a Dogville tavalyi, Bárka Színház-i adaptációja után ez a
harmadik olyan munkája, amit először filmként láthatott a
publikum. Anger azt a fajta rajzfilmes játékstílust valósítja
meg a színpadon, amiben a nézők pontosan tudják, hogy a következő
másodpercben mi következik, ugyanis egy kis lépéssel mindig a
szereplők előtt járnak, mert annyira magától értetődő a
cselekmény meg a látvány. A Főfőnök amúgy is a színházról,
a színjátszásról ad egyfajta képet, de ez n em
teszi könnyebbé a rendező dolgát. A történet nem bonyolult,
annak ellenére, hogy a vége felé a szerző egyet-kettőt csavar
az eseményeken. Ravn,
a joviális, sunyi főnök, szeretné eladni informatikai vállalatát,
de hepciáskodó izlandi vevője, Finnur Sigurdson, a szigetország
négyszáz éves dán megszállása miatt bizalmatlan vele, ezért
kizárólag az amerikai főfőnökkel hajlandó tárgyalni.
Csakhogy ilyen főfőnök nincs, Ravn azért találta ki, hogy a
nemszeretem intézkedéseiért beosztottjai ne őt, hanem a távoli
főfőnököt okolják és szidják. Ravn felfogadja Kristoffert,
a talentumok nélküli ripacsot, hogy játssza el a főfőnököt.
Ebből aztán jókora kalamajka keveredik, merthogy semmi nem úgy
történik, ahogyan azt Ravn kitervelte…
A
színészek kifogástalanul, minden dicséretet megérdemelve,
igazán elismerésre méltóan alakítják karaktereiket. A minden
hájjal megkent, nem éppen egyenes jellemű Ravnt Gazsó György
úgy jeleníti meg, hogy a nőzők szimpátiáját fél percre sem
nyeri el. A tehetségtelen színészt Csányi Sándor kelti életre,
az ő figuráját viszont a publikum fokozatosan megkedveli, sőt
szurkol neki. Schneider Zoltán a krakéler izlandi üzletembert
viszi fel a színre. A lökött, kifacsart munkavállalókat Kováts
Adél, Péter Kata, Petrik Andrea, Klem Viktor, Tamási Zoltán és
Adorjáni Bálint formálja meg. A szenvtelen, sima modorú tolmácsot
Forman Bálint, a dörzsölt ügyvédnőt, Kristoffer elvált
feleségét Szávai Viktória játssza.
A
számítógépek működésének alávetett közönség elrévedhet
itt, a Radnóti Színházban, hogy ezeknek az ördögi masináknak
mennyire vagyunk kiszolgáltatva, mi módon függünk tőlük,
elborzadhatunk ettől a félelmetes világtól, amiben megeshet még
az is, hogy nem létező egyedeket éveken keresztül élőknek
hiszünk. Eszükbe jut, bármit megtehetnek velünk a ki tudja,
kiféle, miféle rendszergazdák, és kényükre-kedvükre manipulálhatnak
bennünket. Ez a gondolatfelhő azonban nem komor fellegként,
hanem csak könnyű árnyként vonul át a tudatunk felett, mert jóval
többet nevetünk azon a megszámlálhatatlanul sok
helyzetkomikumon, amibe a szereplők keverednek. A függöny legördülése
után viszont megnyugodhatunk, ugyanis az ember most is felülkerekedik
a gépen, revánsot vesz rajta. Jellemünk sok-sok alaptulajdonsága
teremtésünk óta nem változik, a kőkorszaktól kezdve a mai
napig ugyanarra vágyunk, mint A Főfőnök szereplői, hogy
szeressenek és méltányoljanak minket. (Alsó
képen: Péter Kata és Klem Viktor.)
Dr. Petővári Ágnes
|