2010.10.08.
Neil Simon – Cy Coleman – Dorothy
Fields: Sweet Charity
(Magyar Színház)
A
Magyar Színház külső-belső átalakuláson megy át. A külső
változás keretén belül november végéig ennek a komor épületnek
benzinfüsttől megfeketedett falait lemossák, megtisztítják,
és a szmog hatásainak ellenálló védőréteggel vonják be. Az
első mozdulatokat nem más, mint a színház igazgatója, Őze Áron
tette meg, aki ehhez a tevékenységhez alpinista felszerelésbe
öltözött. A Szövetség’39 Művészeti Bázis tagjai a bejárat
feletti homlokzatot figyelmet felkeltő módon alakítják át, a
Szövetség utca felé eső részen 2500 fémlemezből álló
„acélrepkényt” helyeznek el, aminek leveleire a Magyar Színház
valamikori és mai művészeinek nevét vésik fel. A belső újjászületés
pedig az idei műsorrendnek lesz köszönhető. Ez az évad a nőkről
fog szólni, ezért a Végzet asszonya összefoglaló címet
kapta. Ennek nyitányaként már augusztus 25-én és 26-án kettős
szereposztásban vitték színre a Sweet Charity című, világszerte
közszeretetnek örvendő musicalt, aminek történetét Neil
Simon vetette papírra, a zenéjét Cy Coleman szerezte, dalszövegeit
Dorothy Fields írta. A Sweet Charity ősbemutatója a Broadway-n
volt 1966 januárjában, több mint 600 előadást ért el, ami
alatt tízszer újították fel. De Európában, így Londonban is
játszották. Shirley MacLaine főszereplésével filmet is
forgattak belőle 1969-ben. Ez a musical – a műfaj hagyományainak
megfelelően – adaptáció, az olasz neorealista filmhullám
egyik legavatottabb kezű rendezőjének Federico Fellininek
1957-ben forgatott, fekete-fehér filmje, a Cabiria éjszakái az
alapja. Cabiriának, ennek a szeretetre, megértésre vágyó, jólelkű,
de mindenki által csak kihasznált, megalázott utcalánynak a hétköznapjait
Fellini igencsak szívfacsaró módon ábrázolja.
Az
amerikai musicalnek nem az a célja, hogy abba a kilátástalan, k emény
és durva közegbe vigye el a nézőt, mint ami a háború utáni
Olaszországban volt, ezért Neil Simon módosított a sztorin:
nem csupán a főszereplő neve más, Cabiria helyett Charity,
gyermeteg lénye és prostituálti helyzete azonban megmarad, csak
bártáncosnővé szelídül, a helyszín is megváltozik, Rómából
New Yorkba költözik. A történet főbb elemei nagy vonalakban követik
a filmét: ezt a szegény lányt a „szerelme” miután
kirabolta, ugyanúgy el akarja tenni láb alól, a mozisztár is
felviszi a lakására, ahol a szekrénybe rejti el, és félénk,
nyámnyila udvarlója először hajlandó elnézni a „múltját”,
majd mégiscsak zavarja őt, ezért az esküvő előtt
megfutamodik. Cabiria hiába keres vigaszt a hitben és remél
megváltást Szűz Máriától, nem kap feloldozást, Charity is
hasonló sorsra jut, csak handabandázó szektát talál. De a
musicalnek nem az a dolga, hogy a társadalom súlyos kérdéseit
taglalja, meg sötét gondolatokkal terhelje a közönséget,
sokkal könnyedebb műfaj annál. Pelsőczy Réka, a Magyar Színház
produkciójának rendezője és Zöldi Gergely dramaturg Cziegler
Balázs díszleteivel amúgy is rajzfilmes, képregényes világot
teremt a darabnak, amivel elemeli a hétköznapoktól. Ezáltal
meseszerű lesz, aminek főszereplője az a csupa szív, szebb életre
vágyó, csetlő-botló fiatal nő, akinek esendőségén ugyan
mulatni szabad, de együtt lehet érezni vele, mert mindig jót
akar, de bármibe fog, az minden igyekezete ellenére balul sül
el.
Hosszas
szereplőválogatás előzte meg a próbákat, mert csak kifogástalan
tánc-és énektudással lehetett bekerülni a produkcióba. A másik
újdonság, hogy élő zenekar, a Budapesti Jazz Orchestra működik
közre, ami összehasonlíthatatlanul különlegesebb élményt nyújt,
mintha mikrofonokból bömbölne a bádoghangú zene. E sorok írója
azt a szereposztást látta, amelyikben Charityt Ruttkay Laura játssza.
Mozgásával, mimikájával igyekszik visszaadni ennek a sete-suta
lánynak igencsak szerethető figuráját, és énektudásával is
felnő a feladatához. A tétova Oscart Gémes Antos mulya, a légyzümmögéstől
is megijedő hivatalnokként viszi fel a színre, aki előítéletein
nem képes felülemelkedni. Tóth Sándor mozisztárja flusztrált
alak, követelőző szerelmével amolyan „se veled, se nélküled”
kapcsolatban vegetál. Dániel Vali nagyszerűen jeleníti meg a
kiérdemesült, már nem örömlány, inkább öröm öregasszony
beosztásban lévő éltes madámot. Pavletits Béla a cseppet sem
elnéző, szigorú főnököt állítja a nézők elé. A tánckar
is kitesz magáért, minden egyes tagjának fontos szerep jut a
produkció látványvilágában.
A
Magyar Színház évadnyitó előadása nem akar mást, mint szórakoztatni,
és ennek a célnak maradéktalanul megfelel. Édes-bús történetével
elandalítja a közönséget, pazar szerepeivel pedig a színészeket
ajándékozza meg. Ha valaki könnyed kikapcsolódásra, kis búfelejtésre
vágyik, nyugodt szívvel megnézheti a Sweet Charityt, nem fog
csalódni benne.
Dr. Petővári
Ágnes
|