2010.09.17.
Claude Magnier: Oscar
(Pécsi Szabadtéri Játékok)
Az
Oscar az a fajta könnyed, francia vígjáték, amit nem lehet
megunni, mert kedves, kortalan humorára mindig kíváncsiak
lesznek az emberek. Az 1920-ban Párizsban született és
ugyanott, 1983-ban elhunyt Claude Magnier első darabja ez a komédia,
és mindjárt világhírű lett vele. Párizsban, 1958-ban volt a
premierje a Théátre de l’Athénée-ben, a szappangyártásban
utazó Barrier urat Pierre Mondy, a simlis Christian Martint pedig
Jean Paul Belmondo alakította. Ez az előadást 600-szor láthatta
a közönség. Majd ezután, 1971-ben a Palays Royalban ismét színre
vitték. A filmes változatok is csak öregbítik az Oscar jó hírét,
különösen az, amelyik 1967-ben Louis de Funes főszereplésével
készült. Hasonlóan nagy közszeretetnek örvend az 1991-től látható
amerikai változata, amiben a szappangyáros karakterét a becsület
útjára lépni szándékozó, csupa szív maffiafőnök váltja
fel. Ebben a reameke-ban csupa hollywoodi A kategóriás színész:
Sylvester Stallone, Ornella Muti, Linda Gray játssza a
szerepeket. A most augusztus 3-án a pécsi Káptalan téri
Szabadtéri Színpadon bemutatott Oscar nem a filmes adaptációkat
eleveníti fel, hanem az eredeti Magnier-darabot.
Az
Oscarnak nincs bonyolult mondanivalója, a jól kitaposott francia
bohózatok útján halad, semmi különlegesség, vagy nagy durranás
nincs benne. Azokkal a jellem- és helyzetkomikum-sémákkal
dolgozik, amivel minden valamirevaló gall komédiának kell. A főhős
a kissé megfáradt, nyugodt életre vágyó, tehetős Monsieur
Barrier, az ő felesége, a Madame, ez a dekoratív, kissé
butuska-libuska, és lányuk, Colette, az unatkozó, izgalomra, vágyó,
hisztigép. Szegény Barrier úrnak nem csupán elégedetlenkedő
családtagjai, hanem a fenekükön megülni nem tudó
alkalmazottjai is szép számmal akadnak. Kitűnik közülük
Christian Martin, a fess fiatalember, aki beosztásával nem átall
visszaélni, és ügyeskedésével tekintélyes summát, amit ékszerekbe
fektetett, elrabolni a főnökétől. Új szobalány is munkába
áll, mert a régi lecsapta Mademoiselle Colette kezéről a
rangos udvarlóját, mindennek a tetejébe egy ismeretlen leányzó
az uraság gyermekének adja ki magát. Három, méretes táskának
is fontos, dramaturgiai szerep jut: az egyikben az ékszerek, a másikban
az eltulajdonított pénz, a harmadikban pedig az egykori cseléd
fehérneműi vannak. Az csak magától értetődik, hogy a táskák
soha nem annak a kezé be
kerülnek, akit illetnének, hanem azéba, akinek éppen nem kéne.
Mindenki a kámforrá váló Oscart, a sofőrt hajkurássza, mert
Colette tőle vár gyermeket, de ez a link alak eltűnt, és a várandós
kisasszonyt ripsz-ropsz főkötő alá kell juttatni. Barrier úr
időnként az sem tudja, hol áll a feje, a férjvadászattól
kezdve a sikkasztás kiderítésén át a pénz visszaszerzéséig
minden az ő nyakába zúdul, nem csoda, hogy majdnem beleőrül
az egészbe…De a végén minden jóra fordul, a Monsieur
elcsaklizott vagyona visszakerül, megesett lánya nem marad pártában,
sőt plusz egy lánya is lesz és ráadásul még két veje.
Mindez a szerteágazó cselekmény Tihanyi Ildikó hangulatos,
sok-sok ajtóból álló díszletei között és páratlanul ötletes
jelmezeiben zajlik.
A
zalaegerszegi színház igazgatója, Besenczi Árpád kelti életre
Bertrand Barriert. A legnagyobb dicséret is kevésnek hangzik, ha
alakítását minősíteni kell. Egyszerre aggódó, majd boldog
édesapa, tutyimutyi férj, meglopott üzletember, aki csak
csendet akar maga körül, de az sehogyan, még fél perc erejéig
sem sikerül neki. A széltoló Christiant Vidákovics Szláven
jeleníti meg. Olyan, amilyent ez a minden hájjal megkent
karakter elvár tőle, okos, de nem eléggé, dörzsöltnek hiszi
magát, de könnyű túljárni az eszén. Colette cseppet sem összetett
figuráját Marz Frizsina úgy viszi fel a színre, ahogyan az
ilyen elkényeztetett leánykákat szokás, kedves, de agresszív,
önző és önfeláldozó is. Oscar eltűnő és agyonra keresett
alakját Szőcs Andor link ficsúrnak mintázza meg. Stubendek
Katalin a Madame Barriert csak a világot egyféleképpen személő
feleségnek és anyának jeleníti meg. Az önmagát Barrier lányának
füllentő kisasszonykát Györfi Anna, a nagyságává
felkapaszkodó cselédlányt Kovács Mimi, az új szobalányt Füsti
Molnár Éva, az orosz sofőrt Rajnai Attila játssza.
Balikó
Tamás segít ennek a vígjátéknak, olyan precízen méri ki a
komikus jelentek egymáshoz viszonyított arányát, hogy mindig
„történik” valami a színpadon. A nézőben ott van a
bizsergető izgalom, várja, mi lesz a következő lépés meg poén,
annak ellenére teszi mindezt, hogy tisztában van a végkifejlettel,
mert Oscar valamelyik formájával találkozott már. (Felső
képen: Besenczi Árpád, Vidákovics Szláven, Märcz Fruzsina;
alsó képen: Lipics
Zsolt, Besenczi Árpád.)
Dr. Petővári Ágnes
|